Tidigare:
Mamma och pappa, det här är min fästmö Rosalee.
En Fuchsbau? Är du galen?
-Passar mormors klänning? -Ja.
Det är för farligt. Tänk om nån ser att jag är en Grimm?
Ha på dig solglasögon. Så där ja.
-Varför jobbar du för kungafamiljen? -Du kommer att dö.
-Får jag ta hand om Renard? -Ja.
-Var är min dotter? -Jag hade inget val.
-Jag kan inte leva utan mitt barn. -Du måste göra nåt åt mig först.
Kommer du ihåg när Grimmen tog dina krafter?
Det är dags att återgälda tjänsten.
"Vänd tillbaka, vackra brud, här i huset vilar ondskan på lur."
Å staten Oregons vägnar-
-förklarar jag er härmed man och fru. Och så vidare.
Eller make och fru om ni föredrar.
Sen är det dags för kyssen. Att ni kysser varandra.
Sen presenterar jag er för gästerna, och så är ni lyckligt gifta.
Tänker du ha på dig solglasögonen under ceremonin i morgon?
-Jag har en grej med ögonen. -Han måste ha på sig dem.
-Han är ljuskänslig. Det kan... -...leda till näthinneinflammation.
Han har jättetunna hornhinnor. Som servetter...
-Läkaren vill att han... -Det kan orsaka permanenta skador.
Okej. Som ni vill.
-Såvida ni inte vill göra det igen... -Nej, det räcker nog.
Då ses vi i morgon. Trevlig middag.
Lugn. Det ordnar sig.
Vill du höra det senaste om miss Schade?
-Har du hittat henne? -Nej.
Taxibolaget körde henne till hörnet av Northeast 21st och Chadwick.
Men hon åkte inte därifrån igen.
Kolla om hon tog en taxi några kvarter därifrån.
Var fan är du?
Nu får vi se om det funkar.
Som ni vet var det lite jobbigt när vi först träffade Rosalee.
Jag vill ta tillfället i akt att be Rosalee och min son om ursäkt.
De fick oss att ändra åsikter, vilket jag trodde var omöjligt.
Jag vill även be Nick, som är en Grimm, om ursäkt.
Han har lärt mig att världen sannerligen är mystisk.
Slutligen vill jag tacka min fru Alice.
Hon vägrade att åka härifrån när jag ville.
Hon fick mig att inse hur dum jag var.
Utan hennes mod och kärlek hade jag sabbat alltihop.
Jag vill önska Rosalee och Monroe-
-ett långt, lyckligt och mystiskt liv tillsammans.
Skål.
-Sa du verkligen det där? -Ja, och jag menade det.
Skål.
Hank och jag är ju Kehrseiten-Slich- Kennen, och jag vill bara säga...
...att...tack...att det har varit en härlig och underlig upplevelse-
-att lära känna Monroe, Rosalee och er allesammans.
-Det skålar vi för. -Jag är inte färdig.
Grattis, Rosalee och Monroe. Ni hör ihop. Skål för bröllopet i morgon.
-Vem är det? -Är Adalind där?
Jag måste prata med er.
Nick sa att du skyddade Adalind här. Jag är orolig för henne.
Den stackaren har förlorat sitt barn. Hon måste vara galen av sorg.
Har du gjort illa pannan?
Juliette...
Håll dig borta från Adalind. Hon var hemma hos er.
-När då? -I går.
-Hur vet du det? -Jag följde efter henne.
Var försiktig, Adalind är kapabel att göra vad som helst.
Skulle hon ge sig på mig igen?
Jag vet inte vad hon gör.
-När kommer hon tillbaka? -Hon kommer nog inte tillbaka.
-Jag är ledsen. -Vi hade ett komplicerat förhållande.
-Det var vårt också. -Det var inte vårt fel.
-Vi kunde inte kontrollera det. -Var det inte mer än så?
-Va? -Jag måste vara ärlig.
-Nej. -Jag har varit förvirrad sen dess.
-Vad menar du? -Så här.
Förlåt, jag borde inte ha gjort så, men jag har känslor för dig.
Ring mig.
B and B Storage, 47466 Northwest Sutton Road. Skynda dig.
Kom igen, caberneten var jättegod.
-Vill ni ha nåt mer? -Nej, jag är helt slut.
-Vi behöver inget. -Jag tar gärna ett till glas vin.
Kom igen, min lillasyster gifter sig ju inte varje dag.
-Rött eller vitt? -Rött.
-Vi ses i morgon. -Ja.
-God natt. -Kan vi talas vid ett ögonblick?
-Är nåt fel? -Nej, det var det jag ville prata om.
Jag ville bara säga att det du sa vid middagen var väldigt fint.
Jag uppskattar att du har ändrat dig angående Rosalee och mig.
Det var mitt problem, inte ert.
Och nu när vi känner henne... Hon är riktigt speciell.
En del kommer inte att hålla med, men jag är inte en av dem.
-Tack, pappa. -Vi ses i morgon.
-Luktar det rök? -Ja.
-Det kommer inifrån! -Trubel!
Förlåt.
-Jag öppnar ett fönster. -Och dörren.
-Förlåt, jag ville laga lite mat. -Det är okej. Ingen fara skedd.
Nick brände nästan ner huset när han lagade middag åt mig en gång.
Flamberade du nåt?
-Vi gick ut och åt efteråt. -Jag ville laga mat åt er.
-Vad rart. Vadå? -Bacon och ägg.
Jag tänkte laga frukost åt er, men jag kom inte längre än baconet.
Det gör aldrig jag heller, jag är beroende av bacon. Jag svarar.
Förresten, jag behöver hjälp i morgon. Vi har nåt viktigt att göra.
-Vadå? -Jag ska flytta husvagnen.
Ursäkta att jag stör, men det har hänt nåt jag inte kan förklara.
-Varför ringer du mig? -För att det rör dig.
-Hur då? -Jag var med Sean.
Han sa en del konstiga grejer. Jag tror att han är besatt av dig igen.
Jag känner mig ansvarig för det. Har du haft några känslor för honom?
-Nej, absolut inte. -Bra.
Jag kan ha fel, men jag ska fixa nåt som kan motverka det.
Nej, Adalind. Fixa inga drycker eller nåt. Snälla.
Jag förstår att du är orolig. Jag ville bara varna dig.
-Ha en trevlig kväll. -Nej, Ada...
-Vem var det? -Adalind.
Vem är Adalind?
Hexenbiesten som försökte döda Juliette.
Bland annat. Hon sa att Sean är besatt av mig igen.
-Känner du nåt? -Ja. Jag är förbannad.
-Hon har nog fel. Lita inte på henne. -Det här får inte hända igen.
-Vad var det där? -Jag vet inte.
-Herregud! -DeEtta!
Rosalee, jag kan inte låta dig gifta dig i den här klänningen.
Det får du inte.
Jag har gift mig i den två gånger, och det gick åt skogen.
Den här klänningen ger en otur. Jag gör dig en tjänst.
Kom igen! Öppna! Det är ett nödfall!
-Den är så fin. -Den är vacker.
Vi öppnar om en timme.
-Snälla, vi behöver hjälp. -Hon ska gifta sig i dag.
-Hennes klänning är förstörd. -Hennes syster förstörde den.
-Vad kostar den där? -7 200 dollar.
-Den är alldeles för dyr. -Nej. Den är perfekt.
-Monroe och jag har inte råd. -Men det har vi.
-Om de öppnar butiken nu! -Då öppnar vi väl nu.
Vad har jag gjort? Förlåt. Jag kan aldrig gottgöra för det här.
-Monroe, jag... -DeEtta, lyssna på mig.
-Jag ska vara ärlig. -Okej...
Rosalee och jag hatade den där klänningen.
Det är jag. Jag vet inte hur jag ska säga det här, så jag säger det bara.
Jag bryr mig om dig, men vi kan inte göra det här igen.
-Du får inte komma hem till mig. -Vad pratar du om?
-Sluta, det här är allvarligt. -Jag vet. Varför ringer du mig?
-För att reda ut problemen. -Jag har inga problem.
-Inte jag heller. Då var det sagt. -Vad är det för fel på dig?
-Det var ju du som började. -Nej, det var du som ringde.
-Men du kom ju hem till mig. -Det var i fjol, och vi vet varför.
-I går, då? -Vad menar du?
-Tänker du verkligen göra så här? -Nej, jag gör så här.
Vad fan...
Vi vet nog var Adalind Schade är.
En taxi körde henne till B and B Storage på Northwest.
Jag har kollat deras register, och hennes mamma har ett förråd där.
-Nummer 22. Ska jag åka dit? -Nej, jag hanterar det.
-Varför flyttar vi den? -För många människor har sett den.
Och vi har ju nya grejer. Det verkar som ett bra tillfälle.
Jag har köpt en tomt. Det blir svårare för folk att hitta den.
-Hur många gånger har du flyttat den? -Det här är andra gången.
-Moster Marie tog hit den. -Uppfostrade hon dig?
Jag hade mina föräldrar tills jag var 12.
-Vad hände? -Pappa blev mördad.
Jag trodde att mamma var död tills för ett par år sen.
-Var de Grimmar? -Mamma var det. Eller är det.
-Har du träffat henne? -Hon har hälsat på ett par gånger.
Du har rätt. Det blir svårare att hitta den här.
-Är den säker här? -Ett tag.
Jag vet inte hur det skulle kännas att träffa mina föräldrar igen.
Det måste ha varit konstigt.
Ja, lite.
Jag vet inte om de var Grimmar.
En av dem måste ha varit det. Hjälp mig med kistan.
Har du den?
Det är Adalind. Har Sean orsakat några problem?
Han ringde. Du hade rätt, det är nåt fel med honom.
Jag var rädd för det. Jag kan stoppa det hela.
Det är som en pepparsprej, men man sprutar lite längre ner än ansiktet.
-Jag kan komma och ge dig den. -Nej, jag är upptagen.
-Jag kan ge den till Nick. -Han ska på bröllop.
Det är ditt ansvar att lösa det här.
Om Sean måste bli sprejad nånstans får du göra det.
Du har rätt. Du har rätt. Jag fixar det.
Det kan inte ha varit lätt för honom.
-Killen som hade allt det här. -Rolek.
-Varför ville han inte vara en Grimm? -Han ville väl ha ett normalt liv.
-Kan man det? -Nej.
Han insåg nog det till slut.
-Jag har aldrig sett en sån här. -Det ser ut som en kniv.
Imponerande.
Vad skulle du göra om du kunde bestämma om du ville vara en Grimm?
Det har inte gjort mitt liv enklare.
Eller Juliettes eller ditt liv.
Jag är hellre en Grimm än en galning. Tror jag.
Du gör det igen.
-Ska jag beställa hämtmat? -Så att jag inte lagar mat?
Kallar du det för att laga mat? Jag skämtar. Typ.
Vi har pizza, kinamat...
Jag uppskattar er hjälp, men jag kan inte låta er försörja mig.
Jo, ett litet tag.
Tills du vet det du behöver veta.
Vet du allt du behöver veta?
Jag jobbar på det.
Som jag sa, jag gillar att ha en till Grimm här.
Så småningom måste jag... Jag kan inte bo kvar här.
Om jag blir hungrig listar jag ut nåt.
-Nick, är det du? -Ja.
-Jag var rädd att du skulle vara sen. -Nej, vi har gott om tid.
Det är ju bra att veta.
-Ska du ha på dig den på bröllopet? -Såvida inte nån tar av mig den.
-Jaså? -Ja.
Bröllopet har gjort mig väldigt romantisk.
-Jag stöttar det. -Jaså?
Jag önskar att våra vänner gifte sig oftare.
"Dich so mit im Spiegelbild be- glücken." Till en spegelbild dig gör.
"Den Topf dann mit dem Hut bedecken." Täck kitteln med hatten.
"Um das Gebräu wohl auszuhecken." Andas in blandningen från kitteln.
Din subba.
-Vi borde göra det här oftare. -Jag håller med.
Nej, vi hinner inte.
Okej, jag går.
-Det gör inget. -Lugn, jag lagade inte mat.
-Förutom bacon. -Jag hatar bacon.
Ska du till bröllopet?
Fan.
Vad stilig du är.
-Det var snabbt. -Va?
-Ditt hår. -Gillar du det?
Ja, det är jättefint. Det var fint förut också. Varför ändrade du det?
För att vi ska på ett bröllop. Vi åker om 10 minuter.
Jag är klar. Jag väntar där nere.
-Du är vacker. -Tack.
Är du okej?
Jag vet inte.
Vet du inte?
Du verkade må bra för ett litet tag sen.
-Varför låg min negligé på golvet? -Den hamnade väl där.
-När då? -Skämtar du?
-Var det så dåligt? -Berätta vad det är som pågår.
Jag vet inte vad du pratar om.
När jag kom hem låg negligén på golvet och sängen var obäddad.
-Det gjorde jag inte på egen hand. -Vem gjorde du det med, då?
-Lägg av, det här är ditt fel. -Nej, det är det inte.
-Du hade ju på dig negligén. -Jag är inte dum. Jag fixade håret.
Du var jättefin.
Sluta. Hur kan du göra så här i vår säng?
Det här är inte roligt.
Om vi inte skulle till bröllopet skulle jag kliva ur.
-Vad pratar du om? -Du gick till sängs med nån.
-Ja. Med dig. Vi älskade. -Nej, det gjorde vi inte!
Då var det nån som såg ut som du och som hade på sig din negligé.
Nick, det var inte jag.
Det måste ha varit du. Vem kan det annars ha varit?
-Adalind ringde. -I går kväll.
I dag. Hon ville komma hem till oss, och jag sa att jag skulle i väg.
Hon visste att du inte var hemma.
-Om det var Adalind... -Gud, jag mår illa.
Nick, öppna!
-Nick! -Vem är du?
Sean Renard, Nicks chef. Jag måste prata med honom.
Jag minns dig från polisstationen.
Nick är inte hemma.
-Var är han? -På bröllopet.
-Vem är du? -Jag är deras vän. Jag bor här.
-Har Adalind varit här? -Jag vet inte.
Långt, blont hår. Snygg.
Du har sett henne.
Jag vet inte. Juliette gick ut ur huset och satte sig i en taxi.
Hon sa att hon inte gillar bacon, men det gör Juliette.
Och så åkte taxin förbi, och Juliette var inte där. Det var...
-Jag trodde att det var två Juliette. -Var hon ensam med Nick?
Ja, och hon verkade inte veta vem jag var.
-Är Nick okej? -Nej. Jag måste veta var han är.
-Han måste dricka det här. -Vad har hon gjort?
Nåt hemskt om jag inte hinner dit i tid. Vet du var bröllopet är?
Det är...
-Jag borde följa med. -Nej, jag fixar det.
-Det här är sjukt. -Jag vet.
-Jag skulle aldrig ha... -Det här är vårt liv.
Det har infekterats av att du är det du är.
-Jag vet inte om jag orkar med det. -Jag tänkte fria till dig.
Jag hade en ring. Men så dök mamma upp med Adalind och barnet...
Visst är det en underbar dag? Vi ses där inne.
Du är på fel plats vid fel tillfälle. Jag tänker inte skjuta dig.
Det vore ju inte roligt.
Du är en Grimm.
Nån har blivit skjuten. En polis.
-Det kommer att gå bra. -Jag vet.
Men du har ju gjort det här typ en miljon gånger.
-Nej, men det kändes som det. -Fan också.
-Har du glömt ringen? -Nej, men solglasögonen.
Jag glömde dem nog hemma. Allt var lite knäppt.
Vi måste ställa in. Nick har glömt solglasögonen.
Vi ställer inte in. Lugna ner dig. - Ta mina.
-De är receptbelagda. -Än sen?
Ser du ändå?
Ja, jag antar det. Typ.
Nu händer det.
Sväng höger om 180 meter.
När vi träffades...
...visste jag inte vad jag skulle tro om dig.
Det var under jobbiga omständigheter.
Jag hade precis förlorat min bror och hade det jobbigt.
Men när jag träffade dig kändes det mycket bättre.
Du fyllde mitt liv med lycka igen.
Och det har bara blivit bättre.
Jag älskar dig.
Vi måste ut.
-Trappsteg. -Håll honom rak.
-Försiktigt. -Vi måste skynda oss på.
Spänn fast den.
Nick och Juliette är inte här, men det finns nåt du nog vill se.
Jag trodde inte på kärlek vid första ögonkastet förrän jag träffade dig.
Men det var snarare kärlek vid första tegelstenen.
För om du inte hade kastat den på den där killen-
-vore jag nog inte här i dag.
-Var är resten? -Där uppe.
-Vet vi vem han är? -Weston Steward från FBI.
Men det står ett annat namn i hans pass. Walter Rathenau.
-Vad fan är det som har hänt? -Jag vet inte.
-Macheten var nog mordvapnet. -Det där är en .9 mm.
Det händer mycket konstiga grejer här.
-Poliser får fiender. -Som halshugger folk?
Kontakta FBI. Jag försöker kontakta Nick.
Jag ger dig livet som du räddade med den där tegelstenen.
Hjärta och själ. Nu och för evigt.
"Jag väntade i mörkret. När besten dök upp halshögg jag den."
-Har du ringen? -Ja.
Jag, Monroe, tar dig, Rosalee, till min äkta maka.
Jag lovar att älska och ta hand om dig så länge jag lever.
Att i nöd och lust...
...dela glädje och sorg med dig.
Att älska och ta hand om dig...
...tills döden skiljer oss åt.
Har du ringen?
Jag, Rosalee, tar dig, Monroe, till min äkta make.
Jag lovar att älska och ta hand om dig. Att i nöd och lust-
-dela glädje och sorg med dig.
Att älska och ta hand om dig tills döden skiljer oss åt.
Rosalee och Monroe-
-å staten Oregons vägnar förklarar jag er härmed man och fru.
Kyss bruden.
Det är med stort nöje jag nu presenterar...
-...mr och mrs... -Nick!
-Hon är en Grimm! -Hon kommer att döda oss.
Nick, drick det här.
Det är okej. Vi är vänner.
Ta den, Nick!
-Lugna ner er. -Hon är en Grimm!
-Wesen. -Va?
-Wesen! -Lugna ner er.
Vi tar henne härifrån. Kom.
Lugna ner er.
Undan!
-Hur visste de att hon var en Grimm? -Alla hade ju Woge.
-Nej. -Jo.
Jag såg inget.
Herregud. Dina ögon. Nåt är fel. De är normala.
-Ser du mig? -Är du Woge?
-Kunde du inte se mig? -Vad menar du?
-Du är inte en Grimm längre. -Va?
Det var det hon gjorde. Han sa att du måste dricka drycken i flaskan.
Din chef kom hem till oss och sa att Adalind gjorde nåt mot dig.
Han blev skjuten, och jag var tvungen att döda den andra killen.
Han var en Hundjäger, och han sköt din chef.
-Ni måste ta henne härifrån. -Vi måste sticka!
Kunde du inte se dem?
Översättning: Evelina Eriksson BTI Studios